Едгар Алън По
Градът в морето

Превод от английски: Георги Михайлов, 1920

chitanka.info

                        О, виж: Смъртта издигна трон

                        Там в странен град, под небосклон

                        На запад в мрака скрит далек,

Дето зли и добри, дето твар и човек

                        Упокой са приели навек! —

                        Там храмове, дворци и кули,

                        Разядени от векове,

                        Ни дъжд, ни буря ги не брули —

                        Там дремят мъртви ветрове; —

                        А под небето без звезди

                        Разстилат морна глад води.

                        Звезда не милва с поглед свят

                        Нощта безкрайна в тоя град —

Само лъч на червено от кърви море

Над дворците ту пламва, ту мре.

И, разискрен лети, без да спре,

                        Над храм, над купол, над стени,

                        Над Вавилонски твърдини,

                        С беседки, мъртви в паметта,

                        Що спят под каменни цветя, —

Над трон, над чертози, де гибел грози,

Де изплитат гирлянда, която пълзи.

                        Теменуги, бръшлян и лози.

                        Там под небето без звезди

                        Разстилат морна глад води,

                        И сякаш сграда, кула, храм —

                        Със свойте сенки сляни там, —

                        Увисват вмиг в безкрайността,

                        А върху тях от черна твърд

                        Поглежда исполинска смърт.

                        Ту гроб, ту храм от древни дни

                        Откройват мъртви дълбини,

                        Но ни брилянти, що безспир

                        Горят в очите на кумир.

                        Ни мъртъвци във скъп саван

                        Съня им не пробуждат там —

                        Ни трепет бръчки е чертал

                        Над таз пустиня от кристал —

Нито знак от вълна, че бесней или мре

Нейде буря в съседно море —

Нито — трепет, че вихър би нявга повял

Над подобно море от кристал.

                        И вмиг — ето — трепет се яви! —

                        Дъга обширен кръг изви! —

                        И сякаш кула, сграда, храм

                        Потъна — рухна — грохна там,

                        А всеки техен връх в нощта

                        Остави в свода празнота —

Всеки кръг от вълна стана кървав тогава,

Отслабна несетно и сега избледнява, —

А когато сред вопли от друг някой свят

От основи там грохне загадъчний град,

                        Сам Адът, изправен пред своя трон.

                        Ще го посрещне със поклон.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.